![Italy 1000 AD hu.svg](/uploads/Italy_1000_AD-hu.svg.png)
![Keresztes háborúk](/uploads/Keresztes_háborúk.png)
Első hadjárat (1095–1099)
Norvég hadjárat (1107–1110)
Velencei hadjárat (1122–1124)
Második hadjárat (1147–1149)
Harmadik hadjárat (1189–1192)
Negyedik hadjárat (1202–1204)
Ötödik hadjárat (1217–1221)
Hatodik hadjárat (1227–1229)
Hetedik hadjárat (1248–1254)
Nyolcadik hadjárat (1269–1272)
![Muslim expansion](/uploads/Muslim_expansion.jpg)
![arab india boat3](/uploads/arab-india_boat3.jpg)
![Atlas Van BARBARIA der Hagen KW1049B13 057 BARBARIA](/uploads/Atlas_Van_BARBARIA_der_Hagen-KW1049B13_057-BARBARIA.jpeg)
Szlovének: Az Alpok keleti részének betelepítésében mindkét szláv csoport törzsei részt vettek. A szlovének az avarok betelepülése (567–568) után avar, majd a 8. század közepétől bajor fennhatóság alá kerültek. Ebben az időben kezdődött meg körükben a keresztény térítés. A frankok 788-ban foglalták el Isztriát, ahol a szlovének elődjei is laktak, ekkoriban foglalhatták el a szlávok a Felső-Száva vidékét. A 9. század elején, az Avar Birodalom összeomlása után a szlávok előre nyomultak az Enns, a Duna és a Bécsi-erdő vidékére, valamint a Dunántúl nyugati–délnyugati vidékére is. Utóbbi vidékeken a szlovének elődei alkották a szlávok többségét. Ekkor a mai Karintia, Krajna és Stájerország területét is nagyrészt szlávok lakták, ez volt az alpesi szláv településterület legnagyobb kiterjedése. A magyar honfoglalás után a magyarok elfoglalták a Dunántúlt, az itt élő szlovén-szlávoknak cask egy része őrizte meg identitását, ők a vendek. A bajorok fokozatosan kolonizálták, németesítették a nyugatra eső területeket és a középkor végére nagyjából kialakult a mai német–szlovén nyelvhatár.
![Ragusa 1667](/uploads/Ragusa_1667.jpg)
![Raguza](/uploads/Raguza.jpg)
![dubrovnik10](/uploads/dubrovnik10.jpeg)
![KOKA 4](/uploads/KOKA_4.jpg)
![KOKADUBROVACKA 1024x1024](/uploads/KOKADUBROVACKA_1024x1024.jpg)
![DUBROVACKA 1200x1200](/uploads/DUBROVACKA_1200x1200.jpg)
![Ragúzai Koka cog](/uploads/Ragúzai_Koka_cog.jpg)
![Amalfi ma1](/uploads/Amalfi_ma1.jpg)
![Italy Pisa harbour](/uploads/Italy_Pisa_harbour.jpg)
Az 5. századtól létezett, ekkor még halászvároska volt, amikor 934-ben arab kalózok kirabolták és felégették: ezért építettek védett kikötőt. 1005-ben Genova önálló városállam lett, névleg a Német-Római Császárság fennhatósága alatt, de az évente választott konzulok és püspökök vezették. A Genovai Köztársaság a mai Liguria és Piemont mellett Szardíniára és Korzikára is kiterjedt. A városállam első fénykorát a 13. században érte el, amikor Pisát és az örök rivális Velencét is legyőzte.
![GENOVA in Nürnberger chronicles](/uploads/GENOVA_in_Nürnberger_chronicles.png)
![Genova flotta 1481 copy 1597](/uploads/Genova__flotta_1481_copy_1597.jpg)
![Repubblica di Genova 1](/uploads/Repubblica_di_Genova_1.png)
A GENOVAI TENGERI HADVISELÉS ÉS KERESKEDÉS TÖRTÉNETE
A flottát rendszeresen bevetették a kalóztámadások ellen, az észak-afrikai Berber állam hajói ellen.1087-ben Genova segített Mahdia város (Tunézia) elfoglalásában. Az első keresztes hadjárat során 12 genovai gályával szállítottak a Szentföldre lovag zarándokokat és védték az útvonalat az arab Fatimid hadihajói ellen. (https://en.wikipedia.org/wiki/Genoese_Navy) A flotta az első keresztes hadjárat során sikeresen csapdába ejtett egy Fatimid-flottát Bejrút kikötőjében. A genovaiak részt vettek a tengeri támadásokban Tripoli ostrománál (Líbia). Részesedtek a keresztes hadvezérektől kapott nagy mennyiségű zsákmányból és számos mediterrán kereskedelmi telepet alapítottak a Földközi-tengeren és a Fekete-tengeren. A libanoni Byblos teljesen genovai ellenőrzés alá került és Genova megkapta Acre városának 1/3-át. A genovai flotta védte a levantei kikötőket a kalózoktól. A 12. század elején a genovai haditengerészet részt vett 1113–15- ös Baleár-szigeteki expedícióban. Ekkor a flotta kétféle gályát használt, nehéz bizánci stílusú dromonokat (https://bencsik.rs3.hu/component/content/category/66-hajok-toertenete-bizanci-hajok.html?layout=blog&Itemid=101), és könnyű arab-olasz hajókat, felukkákat, melyek olasz stílusú hajók lettek. Ezt a flottát fegyveres kereskedő hajók, a koggék egészítették ki. A meloriai csata (1284, https://en.wikipedia.org/wiki/Meloria) közel egy évszázadon alatt létrehozta a genovai haditengerészet uralmát a Földközi-tenger nyugati részén. Gyakran előfordult, hogy az olasz tengeri államok elfoglalták vetélytársaik kereskedelmi hajóit. 1119-ben egy genovai hajóraj rajtaütött egy pízai kereskedői konvojon, ez volt első genovai-pizai háború. A háború egy évszázados háborúskodást és kalózkodást eredményezett, mindkét város Korzika és Szardínia megszerzéséért harcolt. Az 1230-as években második háború robbant ki Genova és Píza között, döntő eredmény nélkül: a Német-római Birodalom császára Píza oldalára állt, Genova a pápa oldalára állt, és a pápa megbízásából szállított volna hadsereget Rómába. A császár pártiak felfedezték a tervet és egy pízai flottával együtt elfogták a genovai haditengerészet 27 gályáját az 1241-es gigliói csatában. Az utasokkal és a poggyásszal a genovai haditengerészet is elvesztett, 27 gályát gogtak el. A második háború Pízával békével zárult 1243-ban. (Itáliai hajók listája 1400-1858: https://en.wikipedia.org/wiki/List_of_ships_of_the_line_of_Italy#Genoa.)
A Máltai-lovagrend gályája (Wikipedia)
A Meloria sziget, és a csata, 1284, Píza közelében volt (1284, https://en.wikipedia.org/wiki/Meloria)
A meloriai csata (1284, https://en.wikipedia.org/wiki/Meloria), 1284: a Ligur-tengeren fekvő Meloria - sziget közelében vívták a genovai és a pízai köztársaság flottái, a harmadik genovai-pízai háború részeként, Genova győzelme és a pízai flotta megsemmisítése a Píza Köztársaság hanyatlását jelentette. A 13. században a Genovai Köztársaság számos települést hódított meg a Krím-félszigeten Kaffa központtal. A Bizánci Birodalom szabadkereskedelmi jogaik nagy részét Genovának adta. 1282-ben Píza megpróbálta megszerezni az irányítást Korzika kereskedelme és adminisztrációja felet, mert Korzika Píza támogatását kérte. A genovai flotta egy része blokkolta a pizai kereskedelmet az Arno folyó közelében, 1283 folyamán Genova és Píza is háborús előkészületekbe fogott: Píza toszkánai katonákat toborzott. Genova 120 gályát épített; ezek közül hatvan a Köztársaságé volt, a fennmaradó részt magánszemélyektől bérelték. Ehhez a flottához legalább 15–17 000 evezősre és tengerészre volt szükségük. 1284 elején a genovai flotta megpróbálta meghódítani Porto Torres-t, Sassari-t Szardíniában. A genovai kereskedelmi flotta egy része útban a Bizánci Birodalomba legyőzte a pizai erőket. A genovai flotta blokkolta Porto Pisanót is és megtámadta a Földközi-tengeren közlekedő pízai hajókat. A genovaiak 37 pízai gályát és 9000 tengerészt fogtak el és fennhatóságukat kiterjeszették Korzikára és Észak-Szardíniára. Harminc hajóból álló genovai haderő Porto Torresbe utazott, hogy támogassa a Sassarit ostromló genovai erőket. Amikor a genovaiak Meloria mellett megjelentek, a pízai hajók az Arnonál álltak, a folyó torkolatánál feküdt Porto Pisano, a város kikötője. A pízai flotta a város teljes haderejét jelentette és a város mindenkit hadba szólított. A genovaiak flottájukat két vonalban állították fel. Elöl ötvennyolc gálya állt és nyolc panfiliai könnyű gálya. Oberto Doria, a genovai admirális a vonala középen állt a hajóival. Jobb oldalon a Spinola család gályái voltak. A balszárnyon a Doria család gályái és más családok hajói álltak. A húsz gályát a második sorban olyan messze helyezték el az első mögött, hogy a pízaiak nem látták, hogy hadihajókból vagy kis hajókból állnak-e. Elég közel voltak ahhoz, hogy bekapcsolódjanak és eldöntsék a csatát. A pízaiak egy tömbben támadtak. A pízai flotta felfejlődött a genovaiakkal szemben. A csatát eldöntötte, amikor a húsz hajó a második sorból megtámadta a pízaiak egyik szárnyát. Flottájukat majdnem megsemmisítették, néhány hajó tudott elmenekülni. Pízát Firenze és Lucca is megtámadta és soha nem tudott felépülni a katasztrófából. Két évvel később Genova bevette Porto Pisano-t, elvágta a várost tengertől, feltöltötte a kikötőt. Pisa elvesztette fő mediterrán haditengerészeti és Toszkána regionális hatalmának szerepét és Firenze 1406-ban végül teljesen meghódította. (https://hu.qaz.wiki/wiki/Battle_of_Meloria_(1284))
Bizánci óriás dromon, gálya (4)
A dromon a gálya őse: e gálya 35-50 méter hosszú, keskeny (szélessége 4–7 m), lapos fenekű jármű volt, két ritkán három árboccal, melyek azonban csak aránytalan hosszú és pózna-rúdra függesztett háromszögletes, latin vitorlákat hordtak: az aránylag alacsony árboc tetején alul egy mellvéddel és lőrésekkel ellátott árbockosár volt, melyben a támadás pillanatában a lövészek álltak. A sarló alakú kormánylapát fölött egy négyszögletes alapú, hátsó részén elkeskenyedő galéria volt építve, melynek közepén a vezénylő kapitány ívboltozatos kabinja állt. Eleinte bér evezősök, később gályarabok eveztek benne.
Kormányevezős, római-latin vitorlás -ez az európai eredete- bizánci dromon hajó (4)
![Battle of Crecy crossbowmen nyílpuskás](/uploads/Battle_of_Crecy_crossbowmen_nyílpuskás.jpg)
![van ágyú against](/uploads/van_ágyú_against.jpg)
![a vitorlázás története velencei vitorlások](/uploads/a-vitorl%C3%A1z%C3%A1s-t%C3%B6rt%C3%A9nete-velencei-vitorl%C3%A1sok.jpg)
![velncei](/uploads/velncei.jpg)
Ottomán gályák( 4 )
![la real galley ship](/uploads/la-real-galley-ship.jpg)
Francia galeon a kalózok ellen, 1615 (4)
![oil picture bursts battle wallpaper preview](/uploads/oil-picture-bursts-battle-wallpaper-preview.jpg)
Tengeri csata 1600 körül, hajógerinces galeon genovai ágyúkkal
A genovai haditengerészet újjászületése Andrea Doria tengernagy és államférfi vezetésével történt, aki Genovában született, és korábbi életében zsoldosként szolgált különböző nemzetek hajóin. 1503-ban zsoldoskapitányként tért vissza. Genovát arra ösztönözte, hogy álljon ellen a francia betolakodásnak, de kudarcot vallott és kénytelen volt elhagyni a várost. 1503 és 1522 között Doria a mediterrán térségben egy genovai flottát vezényelt az oszmánok és a barbár államok ellen. 1522-ben Franciaország mellett harcolt a Német-Római Birodalom ellen, majd a genovai flotrával, 1528-ban kiutasította a franciákat. Doria ezután V. Károly spanyol és a Német-Római Birodalom császárának szolgálatába állt, megkapta a Birodalmi tengernagy címet. Doria felszerelte a genovai haditengerészetet gerinces hajókkal és beszervezte a császári haditengerészetbe, továbbá védte a Koron-i erődöt az oszmánok ellen és elfoglalta Patras városát. A genovai haditengerészet hatalmas győzelmet aratott az oszmánok ellen a girolatai csatában: 11 gálya és egy tengernagy elfoglalásával véguődött. A katonai szolgálatból való visszavonulása után Doria azon munkálkodott, hogy létrehozza a Genovai Köztársaságot, egy autonóm államot a Német-Római Birodalomban. A genovai gazdaság áttért a közvetítő kereskedelemről a banki tevékenységre és a feldolgozóiparra. Amikor Portugália és Spanyolország létrehozta tengerentúli birodalmait, Doria azt szorgalmazta, hogy a genovai haditengerészet ne más keresztény nemzetekkel rivalizáljon, hanem működjön együtt a muszlim kalózkodás ellen. A haditengerészeti tüzérség alkalmazásának erős támogatója volt, a haditengerészet számos hajóját ágyúval lszerelte fel. Az újjászületési időszak a 16. század közepén ért véget, katonai kudarcok sorozata miatt. A császári flottát az oszmánok legyőzték az 1538-as prevezai csatában, egy genovai flottát az 1541-es algériai expedíció során viharok sorozata rongált meg, 1552- ben Ponzánál vereséget szenvedett egy genovai-spanyol flotta, és a haditengerészetnek nem sikerült megakadályozni Korzika 1553-ban történt elfoglalását. Genova flottájának egy részével a keresztény szövetség haderét segítette, amelyet az oszmánok legyőztek az 1560-as djerbai csatában. (https://en.wikipedia.org/wiki/Genoese_Navy)
Nagy tengeri kereskedő államok az 1500-as években (4)
A lepantói csata 1571 (https://hu.wikipedia.org/wiki/Lepant%C3%B3i_csata)
LEPANTÓI CSATA: 1571-ben a genovai haditengerészet 29 gályával (összesen 53 hajóval) járult hozzá a Szent Liga flottájához a fontos lepantói csatában, amelynek során Giovanni Andrea Doria genovai admirális szétzúzta az oszmán flottát. A döntő keresztény győzelem véget vetett a mediterrán oszmán uralomnak.
1522-ben már a Nagy Szulejmánt már 300-nál is több vitorlás hajó kísérte Rodoszra. 1534-ban újjá építette a flottáját az Aranyszarv-öbölben álló arzenálban, 1538-ban még csak 90 nagyobb és 50 könnyű, kisebb gályájával (galiottal) szálltak szembe a keresztény Szent Liga flottájával, de 1571-ben Lepantónál már több mint 200 nagy gályából és 56 kis galiotból állt az oszmán flotta. És hiába pusztult el ebben a csatában a hajóhad nagyobbik része, mindösszesen hét hónappal a nagy vereség után már ismét 250 gályájuk, nyolc galeasszuk (velencei mintára épített, óriás hadihajójuk) és egy sor kisebb hajójuk szállt tengerre.
![Battle of Lepanto fleets galleys Turks Venice October 7 1571](/uploads/Battle-of-Lepanto-fleets-galleys-Turks-Venice-October-7-1571.jpg)
![Battle of Lepanto 1571](/uploads/Battle_of_Lepanto_1571.jpeg)
Velencei galeonok csatája 1600 körül (4)
Francia és holland galleonok csatája az 1500-as években (https://en.wikipedia.org/wiki/Carrack)
A hajók túlnyomó többségét adó gályák a 16. század közepére elérték technikai határukat. Mivel a bronzból (amikor elfogyott a bronz, akkor rézből) öntött, megbízható ágyúk gyorsan elterjedtek, többet helyeztek el belőlük a gályákon, ami nagyobb hajótestet igényelt. A 16. század közepére a gályák nagyobbak és erősebb fegyverzetűek lettek elődeiknél, de nehézkesek is lettek, csökkent a hatótávolságuk.
![galea sottila](/uploads/galea_sottila.jpg)
A parancsnokok zászlóshajói a szokványosnál nagyobb gályák voltak. A török zászlóshajó fedélzetén háromszáz janicsár, néhány puskás és száz számszeríjász volt. A keresztény zászlóshajón négyszáz szardíniai puskás készült a harcra. A lanterna nevű hajótípus a taton elhelyezett, jelzésekre használt nagyméretű lámpásról kapta nevét. A legnagyobb gálya a zászlóshajó volt, a lepantói főparancsnok, Don Juan de Austria La Real nevű hajóját például 210 evezős hajtotta. A flottaegységeknek külön parancsnoki hajójuk volt, amelyek átlagosnál nagyobb hajók voltak. Használtak kisebb gályákat, galiotokat is, amelyeket 16-20 kétemberes evező hajtott oldalanként. Előnyük a sebesség, hátrányuk a nagy gályákkal szembeni sebezhetőség volt. Egy tipikus galiot 27 méter hosszú és három méter széles volt. Egy húszpados török galioton 60-80 evezős és 40-60 katona szolgált. Tipikus török hajó volt a kicsi fusta, amelyen 60 evezős és 30-40 katona tevékenykedett. Hossza 21,5 méter volt.
A keresztények „titkos fegyvere” a velencei fejlesztésű galeasz, a nagy spanyol gályák és a kereskedelmi vitorlások ötvözete volt. Mérete miatt nehéz volt vele manőverezni, ezért csak korlátozottan lehetett a csatában bevetni. A galeasz 47 méter hosszú és nyolc méter széles volt, 250-300 katonát szállított, és 70 tengerész dolgozott rajta. Kilenc nagy ágyúval és sok kisebb tüzérségi fegyverrel szerelték fel őket. Egy árboccal többet; három árbocán hosszú, ferde vitorlarudakon latin vitorlák voltak. Oldalanként 30–50 evezővel látták el. Az evezősök a fedélzet alatt kaptak helyet, hogy ne akadályozzák a tengerészeket a vitorlák kezelésében, valamint a pattantyúsokat az ágyúk töltésében. A hajót 60–70 ágyúval szerelték fel. Az ágyúkat a hajóorrban, a tat-felépítményben, de főként a hajó oldalain helyezték el. Voltak nagy galeaszok, amelyeknek az oldalát különleges rombolószerkezettel is ellátták, hogy szétzúzzák velük az ellenséges hajó evezősorait. Ezért a galeasz magasabb hajóoldallal készült mint a gálya, de nyílt óceáni hajózásra még nem volt alkalmas. Csatákban evezőkkel hajtották. Egy-egy evezőnél általában négy–hét ember ült, tehát mindkét oldalt számítva körülbelül 12 ember, s középen szabad utat kellett hagyni a felügyelő számára. A hajót ezért szélesre építették. A nagyobb szélesség a hajó hosszúságának növelését is lehetővé tette, a törzs hossza elérte a 80 métert. A nagy galeasz vízkiszorítása 1000 t körül mozgott. A nagy mennyiségű fegyveren kívül 400 evezős és 300 tengerész és katona befogadására is alkalmas volt. Tulajdonképpen egy óriása gálya volt, amelynek a tüzérségi ereje messze felülmúlta a közönséges gálya rombolóerejét. Az első genovai galeaszok először 1431-ben jelentek meg. A gályától elérően csak a Földközi-tenger térségében használták, északon nem terjedt el. Átmenetet képezett az evezőshajók és a vitorlások között, így az evezősök több mint 2000 évig uralták a Földközi-tengert. https://hu.wikipedia.org/wiki/Lepant%C3%B3i_csata)
A Szent Liga hajóinak több mint a felét legalább öt nehézfegyverrel szerelték fel, míg a törököknél csak a nagy gályák vittek ennyi fegyvert fedélzetükön. A többi keresztény és muzulmán hajón három-három löveg volt. A Szent Liga katonáinak túlnyomó többségét szakállas puskával szerelték fel, míg a törökök kétharmadának csak íja volt. Az íjjal ugyan gyorsabban lehetett lőni, de hatótávolsága és átütő ereje jóval gyengébb volt a kézi tűzfegyverekénél. Mivel a tűzfegyvereket csak lassan lehetett újra tölteni, két hajó összecsapásában csak egyszer lehetett használni őket, így a tüzérek csak közvetlen közelről lőttek. Miután a lövedékek végigsöpörtek a fedélzeten, a hajók megcsáklyázták egymást, majd a katonák az átvetett hidakon (corvus-okon) átrohantak a másik fedélzetre, ahol azután klasszikus gyalogos kézitusa döntötte el az összecsapást.
Lepantói csata, 1571 (https://hu.wikipedia.org/wiki/Lepant%C3%B3i_csata)
A lepantói csatában a törökök pozíciója kedvező volt, ugyanis megvárhatták volna a Szent Liga hajóit a Lepantói-öbölben, amelynek bejáratát két erőd őrizte, mögöttük Lepantó vastag fallal körülvett kikötője. A török had azonban kedvező széllel kihajózott a védett öbölből és csatasorba állt, hogy megakadályozza az áthaladást a területen. A hajósor hosszan elnyúlt, szinte parttól partig, hogy leszűkítse azt a helyet, ahol ütközet alakulhat ki. A törökök 208 gályával készültek a csatára. A nagyobb hajókat 56 galliot és 64 fusta kísérte. A becslések szerint a flotta 77 ezer emberből (50 ezer evezős és 27 ezer katona) állt. Míg a velencei hajókon szabad emberek eveztek, akik szükség esetén bekapcsolódhattak a harcokba, a török gályákon keresztény gályarabok húzták a lapátokat.
A törökök több mint háromszáz hajója egy félhold ívében várakozott a Szent Liga flottájára. Korabeli források szerint annyira biztosak voltak a győzelemben, hogy este még mulatoztak és ünnepeltek. A törökök szökött gályaraboktól tudtak arról, hogy a velenceiek és a spanyolok egész úton komolyan veszekedtek, így meggyőződésük volt, hogy a keresztény flotta szétesik. A velencei-spanyol vita a tengerészek és a parancsnokok között is éles volt, elvadult, büntetésből tengerészeket akasztottak fel. Amikor meglátták a Szent Liga hajóit, a had mérete meglepte őket, ugyanis korábban azt jelentették, hogy százötvennél nincs több hajó a flottában. A törökök nyilvánvalóan alábecsülték a galeaszok ütőerejét is, amikor vállalták a nyílt tengeri összecsapást, ami elvesztettek. (https://hu.wikipedia.org/wiki/Lepant%C3%B3i_csata). A híres mekkai zöld selyemlobogót II. Fülöp kapta. A mekkai selyemzászlóba 28 900-szor hímezték bele aranyfonallal Allah nevét. A zászló a szultán kincstárából származott, és Lepantóig egyetlen olyan csata sem volt, ahol nem nyertek a törökök, miután felvonták.
A török birodalom hatalmas erejét még ez a katasztrófa sem törte meg, a teljes flottát újjáépítették. A Szent Liga nem érte el kitűzött célját: Ciprust, Észak-Afrikát nem tudta elvitatni az oszmánoktól. Ezért, valamint belső ellentétei miatt a liga 1573-ra széthullott. A Velencei Köztársaság békét kötött az Oszmán Birodalommal és lemondott Ciprusról. A vesztes ütközet után a török hajóhad kerülte az összecsapást a keresztényekkel, az új flottában megjelentek a mahonék, a nagy tűzerejű török nehézgályák. 1572 áprilisára 250 gálya és öt nehézgálya állt készen a harcra. Tunisz, amelyet a spanyolok 1573 októberében visszafoglaltak, a következő évben elesett. Nem Európa felé terjeszkedtek, hanem a D-i tengereken. A genovai haditengerészet és flotta hanyatlása a 17. és a 18. században folytatódott. A genovai gazdaság biztosította, hogy a kereskedők és nem a bankárok váljanak a város legerősebb gazdasági erejévé. Ennek következtében csökkent a kereskedelmi útvonalak védelme iránti igény, és egyre nagyobb szükség lett egy nagy haditengerészetre. A harmincéves háború kezdetén a genovai haditengerészet már csak 10 gályából állt. (https://hu.wikipedia.org/wiki/Lepant%C3%B3i_csata)
Szép latin vitorlákkal szerelt gályák az 1600-as évekből (4)
Máltai és algiri hajók csatája 1700 körül (4)
HAJÓTÍPUSOK A GENOVAI KERESKEDELEM KORÁBÓL
A NAÓK, (NAU VAGY NAVE TÍPUSOK), A KIS KARAKKOK
Velencei nave vagy nao, a karakk eredete lehet az 1200-as években (4)
Nao, a kis és korai karakk: a genovai születésű Kolumbusz Kristóf Santa Maria nevű hajója hasonló volt 1492-ben (4)
Karakk (naó), az első árbócok vitorláit visszacserélték négyszögletes vitorlákra, a legszebb hajó (4)
Portogál karakkok (https://en.wikipedia.org/wiki/Carrack)
Gályák és karakkok csatája (https://en.wikipedia.org/wiki/Carrack)
KOGGÉK
![Lapát azaz rudder Adler von Lübeck. Model ship 05](/uploads/Lap%C3%A1t_azaz_rudder_Adler_von_L%C3%BCbeck._Model_ship_05.jpg)
![Kogge stralsund](/uploads/Kogge_stralsund.jpg)
![Kieler Hansekogge 2007](/uploads/Kieler_Hansekogge_2007.jpg)
![1280px Bremen Hansekogge RolandvonBremen](/uploads/1280px-Bremen_Hansekogge_RolandvonBremen.jpg)
![venetian galley and gondola english school canvas print 1](/uploads/venetian-galley_and_gondola_english-school-canvas-print_1.jpg)
![Spanyol galeon](/uploads/Spanyol_galeon.jpg)
![Calligraphic Galleon 1766 AD Török](/uploads/Calligraphic_Galleon_1766_AD_T%C3%B6r%C3%B6k.jpg)
![Spanish Galleon](/uploads/Spanish_Galleon.jpg)
![Gelleon Trading Treasures](/uploads/Gelleon_Trading-Treasures.jpg)
![Galleon](/uploads/Galleon.jpeg)
![Galeón Andalucía Quebec City 02](/uploads/Galeón_Andalucía_Quebec_City_02.jpg)
![galleon3](/uploads/galleon3.jpg)
![gallion](/uploads/gallion.jpg)
![Naples 1759](/uploads/Naples_1759.jpg)
(1) ROAF, Michael: A Mezopotámiai Világ Atlasza, Helikon, Budapest, 1998.
(2) Kákosy, László: Az ókori Egyiptom története és kultúrája. Ozirisz Kiadó, Budapest, 2005.
(3) Marjai, Imre - Pataky, Dénes: A hajó története. Corvina, 1973.
ill. Marjai, Imre: Nagy hajóskönyv. Móra Ferenc Könyvkiadó, 1981. ISBN 963 11 5573 0
(4) WIKIPÉDIA, a képek eredetét nem midig sikerült utólag kideríteni: az INTERNET-s kutatás egyik tulajdonsága, hogy nagy és összegyűjtött, összeolvasott agyag mennyiségileg kis része egy dolgozat és utólag gyakran nem sikerül kideríteni a képek, térképek eredetét, mert kép WEB címmel nem menthető, csak egy szűk karakterkészlet menthető, amúgy érthetően.
(5) GULAS, Stefan - LESCINSKY, Dusan: A vitorlás hajók története, Madách Kiadó, Pozsony 1984.
A Cronica universalis pedig több későbbi, egymástól független forrással is egybevág, melyek a genovai és az északi régióból származnak. A vikingek először 1347-ben említik Marklandot egy eltévedt hajójuk kapcsán, ám pontos helyére vonatkozóan nem adnak kellő információt. Az első fennmaradt térkép, melyen Markland szerepel, 1570-ben, egy izlandi tanár keze által készülhetett (4):
![Skálholt Karte einschließlich Legende](/uploads/Skálholt-Karte_einschließlich_Legende.jpg)